5 март 1989 г., 6.30 ч.
ХАВАНА, КУБА
5 март 1989 г., 8.15 ч.
КАЕСОН, СЕВЕРНА КОРЕЯ
5 март 1989 г., 19.30 ч.
ПАРИЖ, ФРАНЦИЯ
5 март 1989 г., 23.03 ч.
МОСКВА, РУСИЯ
5 март 1989 г., 23.56 ч.
БЕРЛИН, ГЕРМАНИЯ
3 юни 1989 г., 13.15 ч.
ФЕДЕРАЛЕН СЪД ЛОС АНДЖЕЛИС, САЩ
Саймън Бюканън, обвинен сте по чл.794а от Наказателния кодекс на Съединените щати.
Признавате ли се за виновен? - Да, Ваша светлост.
1 август 1989 г., 10.00 ч.
ЛОС АНДЖЕЛИС, КАЛИФОРНИЯ
За сътрудничество с чуждо правителство, което не само нанесе ущърб
на националната сигурност на САЩ, но и доведе до гибелта на петима наши агенти,
съгласно Закона за шпионажа от 1917 г. и Закона за международната сигурност
от 1981 г., този съд ви осъжда на смърт.
ЛОРИ СИНГЪР
МАЙКЪЛ ИЙСТЪН
АНТЪНИ ХЕД В РОЛЯТА НА САМПСЪН
VR.5
ИЗБОРЪТ НА САЙМЪН
Сидни Блум? Търсим Вас.
Кой сте Вие? - А Вие как мислите?
Не дължа нищо на Комитета. - Затова пък на банките... Аз съм от Саут-уест сейвингс.
Ерик Гудман.
А, ясно. - Цели три седмици Ви пращахме писма.
Канехме Ви денонощно да ни посетите. - Аз работя и...
Във връзка с къщата Ви. - Да, и за какво става въпрос?
Заплашва Ви лишаване от право на изплащане.
Лишаване от право на изплащане? - Към първо число този месец дължите $12 000.
Мислех, че наемателят е платил. - Дъстин Дуейн. Брокерите не успяха
да намерят друг наемател. Последните наематели се изнесоха преди половин година.
Нямам толкова пари. - Има един вариант: получихме оферта от
предприемач. Той иска да събори къщата Ви и да построи нова на мястото й.
Правете каквото искате.
"Радвам се да Ви видя, Оливър. Липсвахте ми".
Не съвсем.
Не е честно. - Кое?
Да си изкарваш яда на мен. Не задавай въпроси, на които не искаш да ти отговорят.
Не ти казах, че баща ти е бил член на Комитета с цел да те нараня.
Вашето нежелание да ми отговорите ми причини болка.
Не ме съди, преди да си научила цялата история.
Не го защитавайте. - Мъртвите не могат да се защитят.
Това засяга само баща ми и мен.
Трябва да си поговориш с един човек. - Да си поговоря?
Знаеш какво имам предвид. Работата не търпи отлагане.
Това вече съм го чувала. Какво сте измислили този път?
Той ще умре. Екзекуцията е насрочена за събота, 12.01 ч.
Саймън Бюканън, предателят? - Четеш ли вестници? Той беше сред
най-добрите. И неочаквано предаде на врага списък с наши агенти.
Петимата щастливци. Всички бяха ликвидирани в един и същи ден.
Пред съда той си призна, пледира виновен. Адвокатите се бореха като лъвове срещу
неговото решение. Даже се опитаха да го обявят за невменяем.
Самият той реши да не се защитава. - И сигурно е прав. Приел е присъдата
като съвсем заслужена. - Колко благородно от негова страна.
Надявам се, че не е бил Ваш приятел. - Той ще бъде първият след присъдата
на двамата Розенберг през 1953 г., осъдени на смърт за предателство.
И какво общо имам аз с всичко това? - Той не проговори пред никого, нито веднъж.
Опитвахме се да го предразположим към откровен разговор в продължение на 5 години,
но не успяхме. Сега имаме теб.
Но нали той си е признал?
А ако са били повече от пет? Ако са провалени и други?
И, най-вече: защо някой би се решил на предателство?
Защо би предал страната си, приятелите си? Двама от тях са били негови приятели.
Ще ни помогнеш ли? - Не.
Организирал съм всичко. Ти трябва само да набереш този номер и да кажеш,
че искаш да говориш със затворника. И никакви имена. Никакви.
Е? Всичко е подготвено. - Не знам...
Необяснимо е как човек като него е могъл да падне толкова ниско.
Надникни в душата му. Открий причината. Открий тъмното петно, което го е погубило.
Само ти си способна да го направиш. Вярвам в теб.
Тук ли да изчакам?
Саймън Бюканън? Здравейте, аз съм... - Нека помисля.
Вие сте адвокат. - Не, аз...
Психолог? - Аз...
Искате да ме подготвите за екзекуцията? - Не...
Трета братовчедка по майчина линия? - Не.
Психиатър? - Не познахте.
Тогава каква е ролята Ви в този цирк?
Няма такава.
Както и да е. Която и да сте, хайде да изпушим по цигара.
Пушенето е вредно за здравето. - Току-виж ме убило преди екзекуцията.
Да не губим време. - Да. Да караме по същество.
Дойдох да Ви задам няколко въпроса. - Вече са ми ги задавали.
Но не сте отговорили. - И няма да отговоря.
Ще ги отнесете със себе си в гроба? Или те ще отнесат Вас.
Какво искате да знаете?
Как се озовахте сред осъдените на смърт? - Първо исках да отида на Хаваите.
Но не успях да събера достатъчно летателни часове.
Защо сте тук?
Тук съм, защото съм осъден на смърт.
Защо не се борихте? Можехте да симулирате невменяемост.
Нима един невменяем може да поеме чуждата вина върху себе си?
Живеем в странни времена. Това е епохата на здравия разум, просвещението и,
заедно с това, епохата на безнаказаността.
Хората обвиняват мама, татко, учителката си от четвърти клас и никога - себе си.
Никога. - Страхуват се.
Защо предадохте онези хора?
Платиха ми.
И каква беше тарифата? По долар за глава? По пет долара? Не, по 500 000 долара?
5 000 000?
Чувате ли този звук?
Кой звук? - Часовникът.
Тиктака.
Единственото, което искам, е той да спре.
Това ще се случи в събота, в полунощ.
Това ли е всичко, което искате?
Не, не е всичко. - Какво друго?
Да споделите с мен последната ми вечеря.
Здрасти.
Какво щеше да направиш, ако ти оставаха три дена живот?
Щях да си измайсторя ковчег. Да събера цитати от любими книги.
А през останалото време щях да се забавлявам.
Щеше ли да те е страх? - Виждам, че си стягаш багажа.
Саймън Бюканън. - Саймън Бюканън. Това работа ли е
или е поредната погрешна хипотеза?
По работа е. Какво искат от теб? - Може ли да спи - знаейки, че му
остават по-малко от 3 дена живот?
Хората, които са го осъдили, нямат проблем със заспиването.
Кой го знае, може и да не може. - Мислиш ли, че е невинен?
Никога не съм общувал с такива хора. Мислех, че Законникът на Хамурапи
вече не е актуален. А ти какво мислиш?
Всекиму - каквото е заслужил.
А какво правим с всеопрощението? - Има непростими неща.
Едва ли го мислиш. - Излиза, че не всичко е така, както
сме си мислили.
Например...
Например, искат да съборят къщата ми.
Къщата ти? - Да. Става собственост на банката.
Не мога да платя данъците и да я откупя.
Не се притеснявай. Ще съберем пари. Ще намерим начин да запазим къщата.
Нямам нужда от нея.
Това е домът ти. - Не съм сигурна. Баща ми ни е лъгал.
Дори не съм сигурна, че знам кой е бил всъщност.
И какво се е случило? - Какво ще кажеш да идем и да проверим?
Докато не си решила окончателно?
Решила съм всичко. - Защо не спиш?
След малко.
Ало, слушам Ви. - Може ли да говоря със затворника?
Моля. - Ало.
Чуваш ли този звук? - Какъв звук?
Ти трябва да го чуваш. Не е часовникът, който тиктака.
Чуват се само ударите на сърцето.
Виждаш ли слънцето? Както то залязва зад хоризонта...
така и времето изтича... - Слънцето няма да залезе.
Неизбежно е. - Защо?
Защото за мен това е краят на света. Няма да бъде мигновена звукова експлозия.
А съскането на газта.
Не ме плашиш. Не и тук. Всичко това има някакъв смисъл.
Или искаш да умреш? - Аз живея заради това.
Извинявай, но е време да подишам малко газ. Нужен ми е като въздуха.
Чакайте! Трябва да говоря с него!
Саймън Бюканън, вие бяхте признат за виновен в държавна измяна и осъден на смърт
от Федералния съд на Съединените щати. Върховният съд остави присъдата в сила
и тя ще бъде приведена в изпълнение. Успокой, Господи, душата на Твоя раб.
И нека в новия ти живот те съпътстват доброто и милосърдието Божие.
И да пребъдеш вовеки в Царството небесно. Желаете ли да кажете нещо?
Тай Ту. Кан Ки.
Бюканън иска да умре. - Във виртуалната реалност ли го разбра?
Бяхме заедно с него на свобода. Тя не му е нужна.
Защо е извършил предателството? Какво го е накарало?
Не знам. Скрито е много дълбоко. - И никакви намеци?
В залата за екзекуции той произнесе някакви странни думи: Тай Ту, Кан Ки.
Южна Азия. Мисля, че "тай" е виетнамска дума. Той е служил във Виетнам.
Знаеш ли какво означават думите: Тай Ту, Кан Ки?
Кан Ки е име. Какво име? - Име на момче.
А Тай Ту? - Това означава: "Прости ми".
Благодаря ти, Тронг. Сега по работа: поръчай ми номер 12 и номер 6,
макарони и подправки.
Благодаря.
"Прости ми, Кан Ки".
Слушам Ви. - Мога ли да говоря със затворника?
Ало? - Саймън.
Остани тук.
Вземи ме с теб! - Разбра ли ме?!
Прости ми, Кан Ки.
Отведете го.
Татко! - Излитай!
А момчето? - Излитай!
Ти няма да го изоставиш! - Казах: излитай!
Как можеш да го оставиш! Ти знаеш какво може да му се случи тук!
Не е твоя работа! - Не ме оставяй, татко!
Пуснете го!
Искаш ли да си поиграем на една игра?
Играта "ред роувър". Помниш ли я? - Момчето не е виновно.
Да покажем на малкия правилата на играта. "Ред роувър, ред роувър,
петима напускат"!
5 март 1989 г.
Ред роувър, ред роувър...
Твой ред е. Хайде. Кажи: "ред роувър". Говори!
Ред роувър, ред роувър. Кан Ки напуска.
Не!
Кан Ки не е агент. Той е негов син.
Оставил го е във Виетнам през 1975 година. След 14 години са използвали Кан Ки
срещу Саймън. - Пак си го водила във виртуалната реалност?
Да. - Сидни, знаеш, че не трябва да излизаш извън установените рамки.
Държали са сина му като заложник. Затова е издал онези петимата.
Те? Кои са тези "те"? - Не знам.
Сигурна ли си, че са били само 5? - Да, така казаха изнудвачите.
Ясно. - Почакайте!
Вашата мрежа не е провалена, значи излизате от играта?
Да, излизам. - Някой трябва да узнае за това.
Новите факти променят всичко. - Той е издал петима. 5 души са загинали.
Имал е смекчаващи вината обстоятелства. Те могат да намалят присъдата.
Искаш да заявиш пред членовете на Върховния съд, че си видяла всичко това
на екрана на компютъра си? Бюканън никога няма да признае. Делото е закрито.
Ще намеря доказателства. - И как?
Ще проникна в емиграционните списъци и ще докажа, че синът му е бил убит.
Ще свържа всички нишки. - Имаш 24 часа.
Ще успея.
Кан Ки. Пристигнал в САЩ на 1.12.1988 г. Място: Сан Диего, Калифорния.
Синът на Саймън е американски гражданин. Значи ще открия информация при социалните.
Смяташ да проникнеш в тяхната база данни? - Да. - Супер.
Щом влязох в архивите на НАСА, това ще бъде като разходка в парка.
Да видим. Какво е това?
Преди смъртта си майка му е оформила Свидетелство за раждане. В графата "баща"
е вписала Саймън. Кан Хау - селото, където е израснал. Виждаш ли?
На него е кръстен. Странно, според данните на емиграционните служби, той е напуснал
Виетнам на 17 години, през 1988 г., още преди изнудването.
Пристигнал е в Щатите на 1.12, през Сан Диего.
Точно. - Местоживеене: Лонг Бийч?
Значи е жив?
Това ли е? - Да.
Фасул "Garbanzo". - Той е на специална диета.
61 цента.
Ки, така ли се произнася Вашето име?
Ки.
Чао. Чао. - Довиждане.
Искам да Ви разкажа една история. - Няма нужда.
Той бил най-добрият и най-честният, вярвал в свободата и никога не би предал
своята страна и приятелите си... - Вече съм чувал това.
Той имал син. Те заплашили, че ще убият сина му, ако не издаде агентите.
Той приел техните условия. Но те, въпреки всичко, убили сина му.
Вървете си. - Поне така му казали.
Вървете си! - Те го излъгали.
Синът Ви е жив. - Показаха ми снимки, които бях оставил
на Ки, когато заминавах.
Кон Ки е жив. Той е жив. - Защо трябва да Ви вярвам?
Знаех, че ще поискате да научите това на залез слънце.
Помните ли?
Помните ли? Попитах колко струва един човешки живот.
На колко живота се равнява животът на едно дете.
Един? Пет? Хиляда? Една държава? - Аз избрах. И пак бих постъпил така,
за да спася живота на сина си. Чувате ли?
Нима той няма право да чуе това?
Мислите ли, че ще иска да ме види?
Не желая да имам нищо общо с него. - Как можете...
Той предаде страната си! Като чуят името му, хората казват: Саймън Бюканън-предателят!
Той е Ваш баща.
Имам прекрасна приятелка. Тя ме обича. Ние ще се оженим и ще имаме семейство.
Не искам името му да ни позори.
Той не заслужава да умре. - Така ли?
Да. Но преди не мислех така.
По-добре да не ми бяхте казвали за това.
По-добре той да не беше мой баща.
Нима ще го оставите в беда? - Не произнасяйте пред мен думата
"изоставям". Мисля за баща си всеки ден от живота си!
Бих искал да вярвам, че е герой. А засега той е просто убиец.
Той се е решил на това заради Вас. - Заради мен не си е мръднал и пръста.
Как можете да го съдите, без да знаете всички факти?!
Остават само два дена.
Ало.
Ищецът. Къде сте били на 5.04.1975 г.? - В Сайгон, Виетнам.
Разкажи на съда защо си изоставил своя син.
Имах си причини.
Разкажи на съда защо си се отнесъл така жестоко със семейството си?
Разкажи на съда! - Възразявам. Това е обида на свидетеля.
Отхвърля се. Свидетелят ще отговори на въпроса.
Защитавах те. - Защитаваше себе си.
Не съм искал да те изоставям. - И все пак сте го изоставили.
Беше нещастно стечение на обстоятелствата. Знаеш какво се случи. Ти беше там.
Какво се случи? Защо изостави дъщеря си?
Бяхме семейство. Беше ни толкова добре. - О, нима.
Възражение! Въпросът е риторически. - Отхвърля се.
Самата ти знаеш... - Нищо не знам.
Знаеш, че те обичам. - Защо лъжеш?
Ти ни целуваше за довиждане и казваше, че отиваш в Университета,
после се прибираше у дома, вечеряше, играеше си с нас, целуваше ни за лека нощ
и заедно с това си водел таен живот? Греша ли? - Възражение!
Адвокатът манипулира свидетеля.
Какъв таен живот? - Комитетът. - Възражение.
Възразявам. Това няма отношение към делото. - Отхвърля се.
Да, бях член на Комитета. - Защо лъжеше семейството си?
Исках да ви държа настрана от това. - Пазел си себе си. Какво си направил с мен?
Защо само аз мога да влизам във виртуалната реалност?
Не знам коя съм и каква съм. Страхувам се от себе си. Как можа?!
Как си могъл да постъпиш така със собствената си дъщеря?
Здравей. - Здрасти.
Онзи чичко от банката идва пак.
Посрещнах го и едвам го укротих. - Мерси, Дънк...
Каза, че къщата ще бъде отворена за оглед другия петък.
Не си ли си променила решението? - Вече за нищо не съм сигурна.
Вчера заведох Ки във виртуалната реалност, за да се срещне с баща си.
Помислих си, че ако научи всичко от първа ръка, ще промени отношението си
към Саймън.
И какво стана? - Нищо.
Саймън се превърна в баща ми... и всичко отиде на кино.
Но това е само виртуална реалност. Не се и съмнявах, че бащата няма да
каже нищо в твое присъствие.
Ти само си перифразирала онова, което е отдавна известно на всички.
Баща ми седеше зад решетки, а аз го обвинявах. И нито веднъж не се опитах
да го защитя. Нито веднъж. - А някой опита ли?
Познавахте ли баща ми? - Не. - Тогава защо го защитавахте?
Не повече, отколкото ти защитаваше Саймън. - Не съм казвала, че той е прав.
Така е, но беше на негова страна. Защо му вярваше?
Съмнения в полза на обвиняемия. - Подходът ти трябваше да е същият,
както към баща ти. - Да, трябваше.
Трябваше ли да кажа на Саймън, че синът му не иска да го вижда - точно в момента,
когато у него се появи желание за живот? Това ще бъде последното, което ще чуе
преди смъртта си. - Тъжно е, Сидни, но тук си безсилна.
Не е вярно. Не трябва да допускам това. - Машината работи и не може да бъде спряна.
Защо той трябва да умира?
Защо смъртната присъда да не може да бъде заменена с доживотен затвор?
Отлагането на екзекуцията беше отхвърлено от Върховния съд.
Президентът отказа да смекчи присъдата. Никой не може да спре това.
А Комитетът? И той ли не може?
Комитетът...
Няма го. И не го обвинявам. - Той не Ви познава.
И никога няма да ме опознае.
Никога няма да дойде на гроба ми. Никога няма да разкаже за мен на внуците ми.
И аз никога няма да стана част от живота му.
Страхувах се да не умра и да не изчезна безследно.
Сякаш не ме е имало. - Съжалявам.
Ако можех да помогна с нещо...
Можете. Предайте му това.
Ще го предам.
И още нещо. Когато всичко свърши, развейте праха ми на онзи плаж.
Ало.
Извинете. Няма време за нови обаждания.
Саймън Бюканън. Признат сте за виновен в държавна измяна и сте осъден
на смърт от Федералния съд. Върховният съд остави присъдата в сила и тя ще бъде
приведена в изпълнение. Успокой, Господи, душата на твоя раб.
И нека в новия ти живот те съпътстват доброто и милосърдието Божие.
И да пребъдеш вовеки в Царството небесно. Желаете ли да кажете нещо?
Ало.
Развържете го. Изпълнението на присъдата е отложено. Започнато е разследване.
Присъдата може да бъде променена.
Обявявам ви за съпруг и съпруга. Целунете булката.
Какво искате?
Защо Вие сте тук? Защо той е тук?
Не се гневете. - Как са те пуснали?
Беше помилван.
Ще можеш ли да ми простиш?
Мислиш, че можеш да дойдеш тук, да поискаш прошка и всичко ще бъде наред?
Никога!
Воювах в чужда страна. Получих заповед незабавно да отлетя за Камбоджа,
да приема новото си назначение. Тогава мислех, че дългът е по-важен от
семейството, затова се получи така. А после, когато заплашиха, че ще те убият,
ако не издам агентите, реших, че семейството е по-важно от дълга.
Обичам те, сине. Винаги съм те обичал. Дай ми шанс. Моля те.
Да пием за нашето семейство.
Остана само прах. - Не можах да попреча.
Добре дошла в компютъра.
Компютърът отказа.
Нищо чудно. А ти му даваше свобода на действие и той си живееше свой
собствен живот.
Броени секунди. - Секундите може да са броени,
Ами Ки?
И той беше с теб във виртуалната реалност. Как мислиш, помогнало ли му е това да
промени отношението си към Саймън? - Не знам. Тогава за пръв път взех
със себе си там двама наведнъж.
Сега си имаш храна за размисъл. Е, какво пък...
Това беше. Какво ще правиш с урната? - Аз ще я взема.
Извинявай. - Благодаря.
Не знам как се озовах тук. Не можех да не дойда.
И добре, че дойде. - Опитвах се да го намразя.
Не успях. До днес не разбирам защо той постъпи така.
Но със сърцето си чувствам, че всъщност беше добър човек.
И, макар че изобщо не го познавах, имам усещането, че съм го познавал цял живот.
Той ми е баща. И сега ще бъде с мен завинаги. Ако той знаеше...
Той знае.
Благодаря.
Промених решението си. - За кое?
За къщата. Искам да я запазя. - Ще ти помогна с парите.
Няма нужда. Време е Комитетът да си плати за някои услуги.
12 000 долара.